Istoria omenirii. Cum și când s-au mutat oamenii prima dată pe insulele din Pacific
- Bucur Sorina
- 26 august 2024, 10:45
![Istoria omenirii. Cum și când s-au mutat oamenii prima dată pe insulele din Pacific](https://media.evz.ro/wp-content/uploads/2024/08/Insulele-din-Pacific.v1-1200x774.jpg)
În trecutul omenirii, navigatorii foarte pricepuți au traversat din Asia către insulele din Pacific. A fost o migrație de o importanță globală care a modelat distribuția speciei noastre, Homo sapiens, pe întreaga planetă. Acești navigatori au devenit strămoșii oamenilor care trăiesc astăzi în zonele din Papua de Vest până în Noua Zeelandă. Papua de Vest este partea teritorială a insulei Papua Noua Guinee ce aparține Inddoneziei după războiul din 1963. Partea de Est a insulei este independentă ș este recunoscută sub numele de Papua Noua Guinee.
Cu toate acestea, pentru arheologi, momentul, locul și natura exactă a acestor răspândiri maritime nu au fost evidente. Pentru prima dată, o cercetare oferă dovezi clare că navigatorii au călătorit de-a lungul Ecuatorului pentru a ajunge pe insulele de pe coastade Vest a insulei în urmă cu peste 50 de milenii.
Săpături la poarta de intrare în Pacific
Lucrările arheologice de teren de pe insula Waigeo din arhipelagul Raja Ampat din Papua de Vest reprezintă prima colaborare internațională majoră de acest gen. Aceasta a implicat cadre universitare din Noua Zeelandă, Papua de Vest, Indonezia și nu numai.
S-au intensificat săpăturile la Peștera Mololo, o cameră uriașă de calcar înconjurată de pădure tropicală. Se întinde pe 100 de metri adâncime și găzduiește colonii de lilieci, șopârle și câte șerpi.
În limba locală Ambel, Mololo înseamnă locul unde se întâlnesc curenții. Acesta este un nume potrivit pentru apele agitate și vârtejurile mari din strâmtorile din apropiere.
Excavațiile au scos la iveală mai multe straturi de ocupație umană asociate cu artefacte de piatră, oase de animale, scoici și cărbune. Acestea reprezentau toate rămășițele fizice aruncate de oamenii antici care locuiau în peșteră. Aceste descoperiri arheologice au fost rare în straturile cele mai adânci, dar datarea cu radiocarbon de la Universitatea din Oxford și Universitatea din Waikato a demonstrat că oamenii trăiau la Mololo cu cel puțin 55.000 de ani înainte de zilele noastre.
Hrănirea în pădurea tropicală
O descoperire cheie a săpăturilor a fost un artefact din rășină de copac care a fost făcut în această perioadă. Acesta este cel mai timpuriu exemplu de utilizare a rășinii de către oameni din afara Africii. El indică abilitățile complexe dezvoltate de oameni pentru a trăi în pădurile tropicale.
Analiza la microscopul electronic de scanare a indicat că artefactul a fost produs în mai multe etape. Mai întâi a fost tăiată scoarța unui copac producător de rășină. Ulterior, aceasta a fost lăsată să se scurgă pe trunchi și să se întărească. Apoi, rășina întărită a fost ruptă în formă.
Funcția artefactului este necunoscută. Este posibil să fi fost folosită ca sursă de combustibil pentru focurile din interiorul peșterii. O rășină similară a fost colectată în secolul al XX-lea în Papua de Vest și folosită pentru focuri înainte de introducerea gazului și a iluminatului electric.
Studiul asupra oaselor de animale din Mololo indică faptul că oamenii vânau păsări terestre, marsupiale și posibil megabat. În ciuda faptului că insula Waigeo adăpostește animale mici care sunt dificil de capturat, oamenii s-au adaptat la utilizarea resurselor pădurii tropicale alături de alimentele de coastă pe care insulele le oferă cu ușurință. Acesta este un exemplu important de adaptare și flexibilitate umană în condiții dificile.
Căile maritime către Pacific
Săpăturile de la Mololo ajută la clarificarea momentului exact în care oamenii s-au mutat în Pacific. Acest lucru face obiectul unor dezbateri aprinse. El are implicații majore asupra rapidității cu care specia noastră s-a dispersat din Africa în Asia și Oceania. De asemenea, are implicații asupra faptului că oamenii au condus megafauna oceanică și asupra modului în care au interacționat cu alte specii de maimuțe.
Arheologii au propus două coridoare maritime ipotetice care duceau în Pacific: o rută sudică spre Australia și o rută nordică spre Papua de Vest.
În ceea ce este astăzi nordul Australiei, săpăturile indică faptul că oamenii ar fi colonizat vechiul continent Sahul, care făcea legătura între Papua de Vest și Australia, în urmă cu 65.000 de ani.
Cu toate acestea, descoperirile din Timor sugerează că oamenii se deplasau pe ruta sudică cu doar 44.000 de ani în urmă. Cercetarea susține ideea că primii navigatori au traversat în schimb pe ruta nordică în Papua de Vest. Ulterior, aceștia au coborât în Australia.
Papua de Vest: o enigmă arheologică
În ciuda cercetărilor, știm încă foarte puține despre trecutul uman din Papua de Vest. Studiile au fost limitate în primul rând din cauza crizei politice și sociale din regiune.
În mod important, cercetările arată că primii papuași occidentali erau sofisticați, foarte mobili și capabili să găsească soluții creative pentru a trăi pe mici insule tropicale. Săpăturile în curs de desfășurare din cadrul proiectului urmăresc să furnizeze informații suplimentare despre modul în care oamenii s-au adaptat la schimbările climatice și de mediu din regiune.
Știm din alte situri arheologice din țara Papua Noua Guinee că, odată ajunși în regiunea Pacificului, oamenii au continuat să se aventureze până în Highlands Noua Guinee, Arhipelagul Bismarck și Insulele Solomon în urmă cu 30.000 de ani.
Abia acum aproximativ 3.000 de ani, navigatorii au depășit Insulele Solomon pentru a coloniza insulele mai mici. Printre acestea se află Vanuatu, Fiji, Samoa și Tonga. Ulterior, descendenții lor au călătorit până în Hawaii, Rapa Nui și Aotearoa.
Cartografierea arheologică a Papua de Vest este vitală deoarece ajută la proveniența strămoșilor din Pacific, dar și la adaptarea acestora la viața în insulele din Pacific, conform livescience.com.
![](/wp-content/themes/evz/assets/img/evz_comunicate.gif)