Apocalipsele care au măturat viața de pe Pământ. Câte dezastre au descoperit oamenii de știință și cine a scăpat de extincție
- Nicolae Comănescu
- 2 aprilie 2023, 11:21
![Apocalipsele care au măturat viața de pe Pământ. Câte dezastre au descoperit oamenii de știință și cine a scăpat de extincție](https://media.evz.ro/wp-content/uploads/2021/11/apocalipsa-1-scaled-e1704296492198-1200x676.jpeg)
În istorie, mai multe Apocalipse au lovit Pământul. Conform datelor obținute de cercetători, dezastrele au fost atât de mari încât puține forme de viață au reușit să supraviețuiască. Cel mai cunoscut episod este cel legat de moartea dinozaurilor.
Pe Pământ au existat mai multe Apocalipse. Ideea că o specie ar putea dispărea este relativ nouă și a fost propusă pentru prima dată de anatomistul Georges Cuvier într-o prezentare făcută la Paris în 1796, într-o prelegere despre dispariția mastodontului. Despre care unii credeau atunci că încă mai rătăcește prin vestul rău explorat al Americii de Nord.
Cele cinci Apocalipse prin care au trecut speciile de pe Pământ
Teoria lui Cuvier, care susținea că viața pe Pământ nu este statică și că speciile pot dispărea, a fost revoluționară. Studiind colecțiile Muzeului Național de Istorie Naturală din Paris și înregistrările din alte colecții din întreaga lume, acesta a identificat în curând mai multe specii al căror aspect nu a mai putut fi văzut niciodată. Printre care se numără mosasaurul, ursul de peșteră și elanul irlandez.
Susținută de cercetările unor oameni de știință precum Charles Lyell și Charles Darwin, ideea că speciile s-au dezvoltat treptat, în timp, a fost acceptată de comunitatea științifică. Timp de generații întregi, a fost o dogmă faptul că și extincțiile au avut loc lent. Ideea că speciile ar putea fi eliminate dintr-o lovitură, chiar și una cu consecințe catastrofale, nu s-a bucurat de prea multă credibilitate.
Acest lucru s-a schimbat la sfârșitul anilor ’80 și începutul anilor ’90, odată cu ipoteza Alvarez, care susținea că o cometă uriașă sau un impact provocat de un asteroid a fost responsabil pentru dispariția bruscă a dinozaurilor nonavieni și a multor alte forme de viață acum 66 de milioane de ani.
Propusă de fizicianul Luis Alvarez și de fiul său, geologul Walter Alvarez, ipoteza a avut nevoie de timp pentru a fi acceptată, dar a fost susținută de dovezi precum craterul Barringer.
Această acceptare a deschis, de asemenea, ușa pentru un studiu mai aprofundat al înregistrărilor geologice și fosile, care i-a condus pe cercetători la o concluzie surprinzătoare: În timp ce evenimentul de extincție K-Pg (Extincția Cretacic–Paleogen) a fost o zi foarte proastă pentru viața de pe Pământ, nu a fost în niciun caz singurul înregistrat. Cercetătorii cred acum că K-Pg a fost doar cel mai recent dintre cele cinci evenimente majore de extincție – și că în prezent ne aflăm în mijlocul unei a șasea extincții în masă, una cauzată nu de un vulcan sau de impactul unui asteroid, ci de oameni.
Fiecare eveniment a avut un impuls diferit. Unele au avut loc pe parcursul a milioane de ani, în timp ce altele au fost extrem de bruște. Ceea ce au în comun, totuși, este faptul că au remodelat vieții pe Pământ prin dispariția unei părți semnificative a acesteia, conform amnh.org.
În urmă cu aproximativ 445 de milioane de ani: Extincția Ordovicianului
Printre primele extincții în masă cunoscute, Extincția Ordoviciană, a avut loc într-o perioadă în care majoritatea formelor de viață de pe Pământ trăiau în mări. Principalele victime au fost nevertebratele marine, inclusiv brachiopodele, trilobiții, bivalvele și coralii; multe specii din fiecare dintre aceste grupuri au dispărut în această perioadă.
Cauza acestei extincții? Se crede că principalul catalizator a fost mișcarea supercontinentului Gondwana în emisfera sudică a Pământului, care a provocat creșterea și scăderea repetată a nivelului mării pe o perioadă de milioane de ani, eliminând habitate și specii. Debutul unei ere glaciare de la sfârșitul Ordovicelui și schimbările în chimia apei pot fi, de asemenea, factori care au contribuit la această extincție.
În urmă cu aproximativ 370 de milioane de ani: Extincția din Devonianul târziu
Spre sfârșitul perioadei Devoniană, în urmă cu aproximativ 370 de milioane de ani, evenimente majore cunoscute sub numele de „evenimentul Kellwasser” și „evenimentul Hangenberg” s-au combinat pentru a provoca o pierdere enormă a biodiversității.
Având în vedere că a avut loc pe o perioadă de timp foarte mare – estimările variază între 500.000 și 25 de milioane de ani – nu este posibil să se indice o singură cauză pentru extincția din Devonian, deși unii sugerează că răspândirea uimitoare a vieții vegetale pe uscat în această perioadă ar fi putut schimba mediul înconjurător într-un mod care a făcut viața mai grea și, în cele din urmă, imposibilă pentru speciile care au dispărut.
Acum 252 de milioane de ani: Extincția dintre Permian și Triasic
Extincția dintre Permian și Triasic a distrus atât de multă viață pe Pământ, încât este cunoscută și sub numele de „Marea Moarte”. Nevertebratele marine au fost afectate în mod deosebit de această extincție, în special trilobiții, care au fost în cele din urmă exterminați complet. Aproape nicio formă de viață nu a fost cruțată de această extincție, care a dus la dispariția a peste 95% din speciile marine și a peste 70% din vertebratele terestre.
Acum 201 milioane de ani: Extincția Triasic-Jurasic
Această extincție a avut loc cu doar câteva milenii înainte de destrămarea supercontinentului Pangeea. Deși cauzele sale nu sunt înțelese în mod definitiv – cercetătorii au sugerat ca posibile vinovate schimbările climatice, impactul unui asteroid sau un val de erupții vulcanice uriașe – efectele sale sunt incontestabile.
Mai mult de o treime din speciile marine au dispărut, la fel ca și majoritatea amfibienilor mari din acea vreme, precum și multe specii înrudite cu crocodilii și dinozaurii.
Acum 66 de milioane de ani: Extincția Cretacicului-Paleogenului
Cel mai recent eveniment de extincție în masă este, de asemenea, probabil cel mai bine înțeles dintre cele cinci mari extincții. Pe lângă cele mai faimoase victime ale sale, dinozaurii, evenimentul K-Pg a provocat dispariția pterozaurilor și a dus la dispariția multor specii de mamifere timpurii, precum și a unei serii de amfibieni, păsări, reptile și insecte. Viața în mări a fost, de asemenea, grav perturbată, daunele provocate oceanelor cauzând dispariția reptilelor marine, cum ar fi mosasaurii și plesiosaurii, precum și a amoniților, pe atunci una dintre cele mai diverse familii de animale de pe planetă.
În total, oamenii de știință estimează că 75% din speciile care trăiau în momentul extincției K-Pg au fost eliminate.
![](/wp-content/themes/evz/assets/img/evz_comunicate.gif)