![Declarația de dragoste a Regelui Mâncăcioșilor](https://media.evz.ro/wp-content/uploads/2020/11/Jean_Anthelme_Brillat-Savarin_1755-1826-1-683x1024.jpg)
Descoperirea unui nou fel de mâncare provoacă unui om mai multă fericire decât descoperirea unei noi stele, spunea cel căruia toți mâncăcioșii din lumea ar trebui să-i aprindă măcar o lumânare.
Interesul său pentru gastronomie nu a fost întâmplător. Ain, provincia franceză în care a venit pe lume, era o zonă bogată în găini din rasa Bresse – „regina păsărilor regilor”, așa cum o numea el -, brânzeturi (bleu de Gex, Comté ), raci și broaște, care adesea ajungeau pe aceeași masă.
Brânza Brillat-Savarin, mucegaiul Savarin, un mucegai cu un contur rotunjit, și prăjitura savarină sunt numite în onoarea lui.
Jean Anthelme Brillat-Savarin s-a născut la 1 aprilie 1755 în localitatea Belley din Ain.
Avocat și politician francez și-a câștigat o faimă de epicurian și gastronom. Provenind dintr-o familie de avocați, a studiat dreptul, chimia și medicina la Dijon în tinerețe și mai târziu a practicat avocatura în orașul său natal.
În 1789, după declanșarea Revoluției Franceze, a fost trimis deputat în Adunarea Stărilor Generale, care a devenit curând o Adunare Națională Constituantă, unde a dobândit oarece pentru un discurs public în care a apărat pedeapsa capitală.
S-a întors la Belley și a fost timp de un an primarul ales al localității. Apoi s-a pus o recompensă pe capul lui și a fugit în Elveția. Mai târziu s-a mutat în Olanda și apoi în Statele Unite ale Americii, unde a stat timp de trei ani la Boston, New York, Philadelphia și Hartford, întreținându-se din ținerea de lecții de limba franceză și de vioară.
Pentru un timp el a fost vioara întâi în Park Theater din New York.
S-a întors în Franța în perioada Directoratului, la 1797, și a dobândit un post de magistrat pe care l-a îndeplinit tot restul vieții sale, ca judecător la Curtea de Casație.
Printre lucrări de drept și de economie politică, a publicat o povestire erotica, „Voyage à Arras”. Deși nu s-a căsătorit niciodată, socotea iubirea cel de-al șaselea simț: dedicația sa din Physiologie adresată frumoasei sale verișoare Juliette Récamier conține următorul text:
„Doamnă, primiți cu amabilitate și citiți cu indulgență lucrarea unui om bătrân. Este un tribut adus unei prietenii care datează din copilărie și, probabil, un omagiu adus unui sentiment mai tandru... Cum pot să-i spun? La vârsta mea un bărbat nu mai îndrăznește să-și interogheze inima”.
Citește toată POVESTEA pe Evenimentul Istoric
![](/wp-content/themes/evz/assets/img/evz_comunicate.gif)