Cunoscut drept "locul de naștere al Taiwanului", cel mai vechi oraș al insulei își sărbătorește sfertul de veac prin evidențierea trecutului său multicultural.
În 1624, o flotă zdrențuită de nave aparținând Companiei Olandeze a Indiilor de Est a ajuns pe o insulă împădurită din largul coastei Chinei. Negustorii olandezi căutau un punct de sprijin pentru comerțul cu dinastia chineză Ming. Însă ei nu reușiseră să cucerească enclava portugheză Macao. Insula aspră în care s-au retras era un loc de ultimă instanță. Au stabilit o bază pe un banc de nisip lung și au construit un fort, numindu-l Fort Zeelandia. Au numit locul în care s-au stabilit Tayouan - sau Taiwan.
Olandezii au făcut comerț cu populația locală Siraya, care vorbea o limbă austroneziană mai apropiată de malay, tagalog și māori contemporane decât mandarina din zilele noastre. Unii cercetători susțin că însuși cuvântul "Taiwan" are rădăcini indigene - derivând din "tavo-an", care înseamnă "loc de întâlnire" în limba Siraya.
400 de ani de la înființarea orașului Tainan
Anul acesta se împlinesc 400 de ani de la înființarea Fortului Zeelandia și a orașului Tainan, care s-a dezvoltat în jurul fortului. Și aici, în cel mai vechi oraș din Taiwan, sărbătorile sunt în plină desfășurare. Celebrările Tainan 400, care au început în ianuarie cu găzduirea Festivalului Lanternelor din Taiwan și vor continua în decembrie, sunt dedicate explorării numeroaselor povești ale orașului Tainan, spuse în multe limbi. Sub sloganul "Tainan, Where You Belong", un an întreg de concerte, expoziții și sărbători publice evidențiază modul în care orașul a evoluat ca un creuzet de culturi diferite.
La patru sute de ani după ce olandezii l-au construit, Fort Zeelandia încă se află în Tainan.
Astăzi, cel mai bun mod de a experimenta Tainan este pur și simplu să vă plimbați pe străzile sale înguste și să vă bucurați de diversitatea sa culturală. Tainan este mândru de reputația sa și a reușit să își păstreze rădăcinile mai mult decât alte orașe taiwaneze. În comparație cu capitala Taipei sau cu cel mai apropiat vecin al Tainanului, Kaohsiung - cu zgârie-norii lor care par să se înalțe spre viitor - Tainan pare un loc în care trecutul și prezentul se ciocnesc.
Clădirile înalte noi concurează pentru spațiu cu monumentele antice și cu străduțele întortocheate străjuite de clădiri vechi de secole. La sfârșit de săptămână, străzile sunt zgomotoase de sunetul petardelor și al procesiunilor templelor. Orașul are mai multe temple budiste și taoiste decât orice alt loc din Taiwan.
Fortul Zeelandia
Fortul Zeelandia se află încă în districtul Anping din Tainan. Turiștii se plimbă în jurul ruinelor întinse unde s-a născut Taiwanul modern, fotografiind zidurile vechi de cărămidă împletite cu rădăcini de banyan mamut. Alături, templul Kaitai Tianhou este dedicat zeiței mării Mazu. Cu o istorie care datează din 1668, templul este cel mai vechi altar închinat celei mai populare zeități a insulei.
În interior, vizitatorii continuă tradiția de modă veche de a arunca pue, blocuri de lemn în formă de croissant, și de a-i cere zeiței sfaturi cu privire la afacerile lor, problemele de familie și relațiile amoroase. Afară, tarabele care vând biscuiți cu creveți, bile de cartofi dulci prăjiți și delicatesa locală din Tainan, "pâine de coșciug" (pâine prăjită umplută cu sos de fructe de mare), vorbesc despre reputația orașului de capitală a mâncării stradale din Taiwan. Iar pe cealaltă parte a drumului, locuitori în vârstă stau pe scaune de plastic la umbră și discută în taiwaneză, un dialect derivat din hokkien-ul original vorbit de coloniștii care au sosit din Fujian, China, dialect care a dispărut în mare parte în alte părți ale insulei în favoarea mandarinei.
Preluarea de către dinastia Qing
Înainte de sosirea olandezilor, populația Taiwanului era formată în mare parte din grupuri indigene diverse din punct de vedere cultural și lingvistic. În 1636, când olandezii au înființat prima școală din Taiwan, în Tainan de astăzi, cursurile erau predate în limba siraya. Iar în 1661, misionarul Daniel Gravius și-a publicat traducerea Evangheliei după Matei tot în siraya. Un an mai târziu, rebelul dinastiei Ming Koxinga a cucerit Fortul Zeelandia și i-a expulzat pe olandezi, punând în mișcare valuri de migrație din China. Acest prim val de coloniști chinezi a fost format în principal din vorbitori de hokkien din Fujian.
Însă, la două decenii după Koxinga, când Taiwanul a trecut în mâinile dinastiei Qing, iar Tainan a devenit capitala noii prefecturi Taiwan, au sosit și alte grupuri, inclusiv o importantă comunitate vorbitoare de Hakka. Insula a rămas sub controlul Qing timp de două secole, până când a fost cedată japonezilor în 1895. Japonezii au rămas până la sfârșitul celui de-al Doilea Război Mondial, iar japoneza a devenit limba insulei. Astăzi, în Taiwan, există persoane în vârstă care încă se simt mai confortabil vorbind japoneza decât mandarina.
Limbile indigene, marginalizate
De-a lungul acestei istorii lungi și complexe, limbile indigene au fost din ce în ce mai mult marginalizate. Unele, inclusiv Siraya, aproape au dispărut complet. Dar la orizont se profilau și alte amenințări la adresa diversității culturale și lingvistice a Taiwanului. În 1949, după înfrângerea lor în războiul civil chinez, naționaliștii lui Chiang Kai-shek s-au retras în Taiwan. Pentru a-și consolida dominația, naționaliștii au impus legea marțială și au proclamat mandarina ca limbă națională. Cu toate că aproape nimeni din Taiwan nu o vorbea. Cu toate acestea, timp de aproape patru decenii, naționaliștii au făcut tot posibilul pentru a transforma populația diversă din punct de vedere cultural și lingvistic din Taiwan într-o monocultură care se identifică cu chinezii și vorbește mandarina.
Tainan are mai multe temple populare tradiționale decât orice alt oraș din Taiwan.
Dar viziunea monoculturală a naționaliștilor asupra Taiwanului a fost întotdeauna o ficțiune, iar în deceniile care au urmat încheierii legii marțiale în 1987, țara și-a redescoperit identitatea multiculturală și plurilingvistică. În Tainan și în alte părți din sudul Taiwanului, aceste politici privind doar mandarina au fost aplicate cu mai puțină fervoare, iar rezistența a fost mai bine înrădăcinată. Ca urmare, limba taiwaneză rămâne astăzi o parte integrantă a identității orașului. Și ca semn al angajamentului continuu al orașului față de diversitatea limbilor și culturilor, site-ul oficial al Tainan 400 întâmpină vizitatorii în limbile taiwaneză, siraya și hakka.
Dar există și provocări. În timpul deceniilor de lege marțială din Taiwan, mandarina era limba standard pe insulă. În timp ce limba taiwaneză este acum predată din nou în școlile din Taiwan, puțini tineri o vorbesc fluent.
Multe părți din Tainan, cum ar fi strada Shennong, datează din timpul dinastiei Qing.
Taiwan, un loc cu rădăcini multiple
Vârful de lance al renașterii este Uma Talavan, o Siraya indigenă, și soțul ei, Edgar Macapli. În urmă cu trei decenii, cuplul a dat peste traducerea lui Gravius a Evangheliei după Matei. De atunci, s-au dedicat renașterii Siraya ca limbă vie. Când am întâlnit cuplul într-o cafenea din suburbia Xinhua, au adus cu ei o grămadă de manuale de siraya recent publicate și am discutat despre cum, după mai bine de un secol de tăcere, siraya este acum vorbită din nou și predată în peste 20 de școli din Tainan.
Această renaștere este, de asemenea, o amintire a istoriei mai profunde a Taiwanului, una care datează de mii de ani. "Clădirile pot fi vechi de 400 de ani", a spus Talavan. "Dar acest pământ nu are 400 de ani vechime. Pentru poporul nostru, pentru istoria noastră, pentru viața noastră... Eu spun întotdeauna că are peste 400 de ani."
Istoria taiwaneză datează de mii de ani.
Am întrebat-o pe Talavan care sunt speranțele ei pentru renașterea limbii. "În viitor", a spus ea, "ne dorim ca Siraya să fie folosită de la grădiniță până la universitate". I-am spus că am început să învăț limba, din curiozitate. Talavan a râs. "Poate că poți deveni și tu profesor de Siraya", a spus ea.
Să petreci timp în Tainan la 400 (sau "400-plus") înseamnă să conștientizezi că Taiwanul este un loc cu rădăcini multiple. O tapiserie complexă de limbi și culturi. Iar sărbătorile din acest an ne reamintesc că identitatea nu trebuie să fie simplă sau unică și că există forță și bogăție în complexitate. Opinia aparține lui Will Buckingham, BBC.